Gi meg hånden!
Gi meg hånden.
- Du sa du ikke hadde vondt lenger. - Det fordømte korsettet strammer.
- Gir det seg ikke? Så umoderne. - Politilegen eier ikke motesans.
- l morgen er dagen. - Hva skjer i morgen?
l morgen kan jeg ta av korsettet. Da kan jeg klø meg som alle andre.
Denne elendige stokken ryker ut av vinduet og jeg blir en fri mann.
- Tror du mange menn har korsett? - Flere enn du tror.
- Snakker du av erfaring? - Gi deg ...
Hva skal du gjøre etter i morgen? Du har jo sluttet i politiet.
- Misbilliger du det? - Nei, det er ditt liv.
Du var den lovende unge advokaten som skulle bli politimester.
Jeg var nødt til å slutte. På grunn av høydeskrekk, akrofobi.
Jeg våkner om natten, jeg ser ham falle og prøver å nå ham ...
- Det var ikke din feil. - Det sier alle.
- Legene har jo forklart det, Johnny. - Ja, høydeskrekk gjør meg svimmel.
- For et tidspunkt å finne det ut på. - Du vil alltid ha det. Hvorfor slutte?
Skal jeg parkere meg bak et skrivebord? Hva med akrofobien?
Tenk om jeg sitter ved skrivebordet og en penn triller ned på gulvet -
- og jeg bøyer meg ned for å ta den opp? Bingo, akrofobien slår til.
- Hva har du tenkt å gjøre? - lngenting en stund.
Jeg er økonomisk uavhengig, som man sier. Relativt uavhengig.
- Hvorfor reiser du ikke bort en stund? - For å glemme? lkke lek mamma.
- Jeg bryter ikke sammen. - Har du hatt anfall siste uke?
Jeg har et nå. Musikken, Midge. Er ikke den litt ...
Hva er dette for en tingest?
En behå. Sånt kjenner vel du til. Du er en stor gutt.
- Jeg har aldri støtt på en sånn. - Den er ny. Et revolusjonerende løft.
Uten skulder- og ryggstropper, men den gjør alt det en behå skal.
Fungerer etter konsollbro-prinsippet.
En flyingeniør tegnet den i fritiden.
For en hobby. En gjør-det-selv-greie.
- Hvordan går det med kjærligheten? - Snakk om å holde seg til temaet.
- Vel? - Normalt.
- Skal du aldri gifte deg? - Det er bare én for meg, Johnny.
Meg, mener du? Vi var da forlovet en gang.
- l tre hele uker. - l den gode gamle collegetiden.
Det var du som brøt forlovelsen. Jeg er ledig. Ledige Ferguson ...
Husker du en Gavin Elster på college, Midge?
- Gavin Elster? - Ja, pussig navn.
- Det burde jeg ha husket. Nei. - Gavin ringte i dag.
Han forsvant under krigen, men han er åpenbart tilbake nå.
- Et misjon-nummer. - Er ikke det slumkvarteret?
Han er sikkert på bommen og vil flå deg for en drink.
Jeg kan fortelle ham om mine problemer.
- Men ikke i kveld. Skal vi ta en øl? - Dessverre, jeg må jobbe.
Da går jeg hjem.
Hva mente du med at jeg aldri blir kvitt det?
- Akrofobien. - Jeg spurte legen min.
Han sa at et følelsesmessig sjokk muligens kan hjelpe.
- Men ikke prøv et nytt svalestup. - Jeg tror jeg kan overvinne det.
Jeg har en teori. Hvis jeg kan venne meg til høyder, litt etter litt.
Trinnvist, altså. Jeg skal vise deg hva jeg mener.
Vi begynner med denne her.
- Den der? - Er Golden Gate-broen bedre? Se.
Da prøver vi. Sånn ... sånn ...
Jeg ser opp, jeg ser ned.
Jeg ser opp, jeg ser ned ... Det er lett som bare det.
- Her. - Takk. Sett den der.
Jeg tar det første trinnet. Sånn ...
- Og det andre trinnet. - Trinn to, skal bli.
Jeg ser opp, jeg ser ned ... Jeg skal kjøpe en høy trappestige.
- Ta det rolig nå. - Vi prøver. lngen problemer.
Lett som bare det. Jeg ser opp, jeg ser ned.
Jeg ser opp, jeg ser ned ...
Å, Johnny ...
- Hvordan startet du i verftsindustrien? - Jeg giftet meg inn i bransjen.
- lnteressant bransje. - Nei, den er kjedelig.
- Du gjør det ikke for å overleve. - Nei, men man får forpliktelser.
Min kone har ingen slektninger og noen måtte ivareta hennes interesser.
Hennes fars kompanjong driver verftet vårt i Baltimore på østkysten.
Skulle jeg arbeide med det, ville jeg hit.
- Jeg har alltid trivdes her. - Når kom du tilbake?
- For ett år siden. - Liker du byen?
San Francisco er forandret. Alt jeg forbinder med byen forsvinner.
- Som dette? - Ja, da hadde jeg likt det.
Stemning, spenning, makt ... frihet.
- Burde du ikke sitte ned? - Nei da.
Det var trist å lese om ulykken. Og du har sluttet i politiet?
- Er det et varig handikap? - Nei.
Jeg må unngå bratte trapper og høyder.
Som baren på toppen av The Mark. Men det fins barer på bakkenivå.
- Vil du ha noe å drikke nå? - Nei ... det er litt for tidlig for meg.
Det var vel alt. Jeg er ugift, har ingen kontakt med collegegjengen -
- og jeg er tidligere kriminalbetjent, og du er i verftsindustrien.
- Hva ville du, Gavin? - Jeg visste at du hadde sluttet.
Men jeg lurer på om du kan gjøre meg en tjeneste og skygge min kone.
Nei, det er ikke på den måten. Vi er lykkelig gift.
- Jeg er redd hun kan bli skadet. - Av hvem?
En som er død.
Scottie, tror du at noen fra fortiden, en som er død -
- kan trenge inn i og besette et levende menneske?
Hva sier du om jeg sier at jeg tror dette har skjedd med min kone?
Ta henne med til nærmeste psykiater, psykolog eller neurolog ...
Eller familiens huslege. Og be ham undersøke deg også.
Da kan du ikke hjelpe meg. Unnskyld at jeg opptok din tid.
Takk for at du kom, Scottie.
- Jeg mente ikke å være brå. - Jeg vet det høres idiotisk ut.
Du er fremdeles like realistisk som du alltid har vært, hva?
- Tror du jeg fantaserer? - Nei ...
Jeg fantaserer ikke. Jeg ville ikke vite hvordan.
Hun snakker med meg, og plutselig toner ordene ut i stillhet.
Øynene hennes mørkner og blir tomme.
Hun er et annet sted og er en jeg ikke kjenner.
Hun hører ikke at jeg roper.
Og med et dypt sukk er hun tilbake. Hun ser på meg med våkne øyne.
Hun vet ikke at hun har vært borte. Hun kan ikke si meg hvor eller når.
- Hvor ofte skjer det? - Oftere i det siste.
Og hun flakker omkring. Gud vet hvor.
Jeg fulgte etter henne en dag. Hun forlot leiligheten som en fremmed.
Hun gikk annerledes også. Hun satte seg i bilen -
- og kjørte til Golden Gate-parken. Åtte kilometer.
Hun satt og så ut over vannet på pilarene på den andre siden.
''Fortidens portal'', vet du. Hun satt helt stille en lang stund.
Jeg måtte dra til kontoret. Om kvelden spurte jeg henne hva hun hadde gjort.
Hun sa at hun hadde kjørt til Golden Gate-parken og sittet ved vannet.
Kilometertelleren i bilen hennes viste at hun hadde kjørt 15 mil.
Hvor dro hun?
Jeg må vite hvor hun drar og hva hun gjør før jeg går til leger.
- Har du snakket med leger om det? - Ja, i forsiktige ordlag.
Jeg vil vite mer før jeg overgir henne til den slags behandling. Scottie!
Jeg kan ordne med et pålitelig detektivbyrå.
- Jeg vil ha deg. - Det er ikke mitt felt.
Jeg trenger en venn, en jeg kan stole på. Jeg får snart panikk.
Jeg har trukket meg tilbake. Jeg vil ikke innblandes i dette.
Vi skal på premiere i operaen i kveld. Vi spiser på ''Ernie's'' først.
- Du kan treffe henne der. - ''Ernie's''?
Si meg, damen som sitter der inne ...
- Hvem er kvinnen på bildet? - Carlotta. Det står i katalogen.
- ''Portrett av Carlotta.'' - Kan jeg ta denne? Takk.
Ja?
- Kan jeg hjelpe deg med noe? - Ja. Eier du dette hotellet?
Hvem har værelset to trapper opp i det hjørnet?
Vi kan ikke gi slike opplysninger.
Våre gjester har rett til privatliv. Og jeg tror det er forbudt.
Jeg tror ikke noen har noe imot det, men ...
- Har hun gjort noe ulovlig? - Bare svar på spørsmålet.
Tenk at den søte piken ...
- Hva heter hun? - Miss Valdes. Det er spansk.
- Carlotta Valdes? - Akkurat. Utenlandsk, men vakkert.
- Hvor lenge har hun hatt rommet? - l to uker. Hun betaler i morgen.
- Overnatter hun her noen gang? - Nei, hun sitter der to dager i uken.
Jeg stiller ingen spørsmål så lenge de oppfører seg. Men jeg må si ...
- lkke fortell at jeg har vært her. - Hun har ikke vært her i dag.
- Jeg så henne nettopp gå inn. - Hun har aldeles ikke vært her.
Jeg hadde sett henne. Jeg har stått her og oljet plantene mine.
Og der ser du ... Nøkkelen hennes henger på kroken.
- Kan du gå opp og se etter? - På rommet? Hvis du insisterer.
- Men det virker fjollete. - Takk.
Kriminalbetjent!
Vil du komme opp og se?
- Bilen hennes er borte. - Hvilken bil?
Midge ... Vet du om noen som er ekspert på San Franciscos historie?
Det er sånt jenter elsker. lkke noe ''hei, så fin du er!''
Men bare ''vet du om noen som er ekspert på byens historie?''...
- Vet du om noen? Du kjenner jo alle. - Professor Saunders på Berkeley.
Nei, ikke sånn historie. Småsaker, mennesker man aldri har hørt om.
Du mener bohemtiden i gode, gamle San Francisco?
Som hvem skjøt hvem på Embarcadero i august 1879.
- Ja, akkurat. - Pop Leibel i Argosy-bokhandelen.
Hva vil du vite?
Hvem som skjøt hvem på Embarcadero i august 1879.
Du er ikke kriminalbetjent lenger. Hva er på gang?
- Kjenner du Pop Leibel godt? - Ja.
Da drar vi, du må presentere meg. Ta på hatten.
Jeg trenger ingen hatt.
Hva dreier det seg om, Johnny?
Hallo ... Vent litt.
Ja, selvfølgelig husker jeg Carlotta.
Vakre Carlotta. Triste Carlotta.
Hva har det gamle trehuset på Eddy Street med henne å gjøre?
Huset ble bygget til henne for mange år siden.
- Av hvem? - Av ... av ...
Nei, jeg husker ikke navnet.
- En rik og mektig mann. En sigarett? - Nei takk.
- En sigarett, unge frøken? - Nei takk.
Det er ingen uvanlig historie.
Hun kom fra et lite sted sør for San Francisco.
Fra et misjonssted, visstnok.
Ung, ja. Veldig ung.
Mannen fant henne på varieté-teatret hvor hun sang og danset.
Han tok henne -
- og bygget det store huset på vestkanten.
Og ... det var et barn.
Ja, riktig, et barn.
Jeg vet ikke hvor lang tid det gikk eller hvor lykkelige de var.
Men så vraket han henne. Han og hans kone hadde ingen barn.
Så han beholdt barnet og skjøv henne vekk.
Man kunne gjøre sånt på den tiden. De hadde makt og frihet.
Og hun ble triste Carlotta.
Ensom i det store huset, flakkende rundt i byens gater.
Klærne hennes ble gamle, lappete og skitne.
Og gale Carlotta ...
... som stoppet mennesker på gaten for å spørre:
''Hvor er barnet mitt? Har du sett mitt barn?''
- Stakkars liten. - Og så døde hun?
Hun døde. Ved egen hånd.
Det fins mange slike historier.
- Takk, mr Leibel. - lngen årsak.
Vent litt! Farvel, Pop. Takk for hjelpen.
Betal meg nå, Johnny. For at jeg tok deg med hit. Fortell.
- Det er ingenting å fortelle. - Da blir det korsettet igjen.
Kom, så kjører vi.
- Sånn er det. - Det er ikke alt.
- Jeg har sagt nok. - Hvem er mannen og kona?
- Hopp ut. Jeg har ting jeg må gjøre. - Det er din gamle venn Elster.
Min teori er at vakre og gale Carlotta går igjen og har besatt Elsters kone.
- Kom igjen, Johnny. - Det er bare noe han tror.
- Hva tror du? - Jeg ...
- Er hun vakker? - Carlotta?
Nei, Elsters kone.
Ja, man kan vel si hun er ...
Jeg tror jeg tar en titt på portrettet. Ha det. Ha det!
- Du kan jobben din, Scottie. - Det er Carlotta Valdes.
- Det er ting du ikke har fortalt. - Jeg visste ikke hvor hun førte deg.
- Men du visste dette. - Ja.
Se frisyren.
Og min kone Madeleine har flere smykker som tilhørte Carlotta.
Hun arvet dem, men bar dem aldri. De var for gammeldagse.
lkke før nå. Når hun er alene tar hun dem frem -
- og ser på dem, holder i dem, forsiktig og nysgjerrig.
Hun stirrer på seg selv i speilet -
- og går inn i den andre verdenen og blir en annen igjen.
Var Carlotta Valdes din kones bestemor?
Oldemor. Barnet som ble tatt fra henne -
- og som Carlotta sørget seg til døde over, var Madeleines mormor.
Og hotell McKittrick er Valdes' gamle hus.
Det forklarer saken. Hvem som helst kan bli besatt med en slik bakgrunn.
Hun kjente ikke til Carlotta Valdes.
Kjenner hun ikke til graven ved misjonen eller huset på Eddy Street?
- Portrettet på kunstmuseet? - lngenting.
- Og når hun besøker disse stedene? - Da er hun ikke lenger min kone.
- Hvordan vet du mer enn henne? - Moren hennes fortalte det meste.
- Resten har jeg gravet frem. - Men ikke et ord til sin datter?
Hun var redd. Hennes mormor ble gal og begikk selvmord.
Madeleine har hennes blod.
Denne trenger jeg.
Madeleine? Madeleine?
Har du sett mitt barn?
Ja?
Nei, det er ingen fare. Jeg ringer senere.
Ja ... Ja.
Går det bra?
Du vil vel ha denne.
Kom og varm deg ved peisen.
Hva gjør jeg her? Hva er skjedd?
Du falt i San Francisco-bukten.
Jeg forsøkte å tørke håret ditt. Klærne dine er snart tørre.
Kom og sett deg ved peisen.
Her får du noen puter.
Vær så god.
Vil du ha kaffe?
Jo, drikk litt. Eller vil du ha en drink?
Jeg falt i bukten og du fisket meg opp?
- Akkurat. - Takk.
- Du husker ingenting? - Nei, jeg ...
Husker du hvor du var?
Ja, naturligvis husker jeg det.
Men så må jeg ha blitt ør og besvimte.
- Hvor var du? - Ved Old Fort Point, ute i Presidio.
- Jeg husker det. Jeg drar ofte dit. - Hvorfor drar du dit?
Jeg synes det er så fint der. Særlig i solnedgangen.
- Takk for peisen. - Og før det?
- Når da? - l ettermiddag.
- Jeg flakket omkring. - Ja, men hvor var du like før?
Nede i byen og handlet.
Drikk litt kaffe. Den er sikkert varm ennå.
- Du spør veldig direkte. - Jeg mente ikke å være uhøflig.
Du er ikke det. Du er bare direkte.
- Hva gjorde du ved Old Fort Point? - Jeg bare flakket omkring.
- Liker du også stedet? - Ja.
- Hvor var du før det? - Ved Æreslegion-palasset.
- På kunstmuseet. - Er det ikke fint?
Jeg har aldri vært der inne, men det ser fint ut fra utsiden.
Flaks for meg at du flakket omkring. Takk.
- Jeg har vært til mye bry for deg. - Slett ikke.
Da du ...
- Jeg hadde spenner i håret. - Å, ja. De er her inne.
Og vesken min.
- Vær så god. - Takk.
- Du skulle ikke ha ført meg hit. - Jeg visste ikke hvor du bodde.
Du kunne ha sett i bilen. Men du vet vel ikke hvilken det er.
Jo, den står ute. Men jeg trodde ikke at du ville dra hjem i den tilstanden.
Jeg er glad for at du ikke gjorde det. Ellers hadde jeg ikke fått takket deg.
Men vi kjenner ikke hverandre. Jeg heter Madeleine Elster.
- Jeg heter John Ferguson. - Et staut navn.
- Er det John eller Jack blant venner? - Gamle venner kaller meg John.
- Bekjente kaller meg Scottie. - Jeg kaller deg mr Ferguson.
Nei, vær så snill. Etter i dag bør du kalle meg Scottie.
- Kanskje til og med John. - Jeg foretrekker John.
- Sånn. Hva driver du med, John? - Jeg flakker omkring.
Det er et bra yrke. Bor du her alene?
- Man bør ikke bo alene. - Noen foretrekker det.
Nei, det er galt.
Jeg er gift.
Har dette hendt deg før?
- Hva da? - At du har falt i bukten.
Nei, det har aldri hendt før. Jeg falt ut fra robåter som liten.
Og jeg falt i elva da jeg hoppet fra sten til sten.
Men jeg har aldri falt i San Francisco-bukten.
- Har du gjort det? - Nei, det var første gang for meg òg.
Du skal få mer kaffe.
- Hallo? - Hun har ikke kommet.
Hun er her. Vi kommer snart.
- Hva har hendt? - Hun falt i bukten.
- Hallo? - Ble hun skadet?
Nei, hun klarer seg fint. Men hun vet det ikke.
Forstår du? Hun vet ikke hva som skjedde.
Madeleine er 26. Carlotta Valdes begikk selvmord da hun var 26.
Vent litt, Gavin.
Nå da, Johnny ... Var det et spøkelse? Var det gøy?
Er brevet til meg?
Ja. Hei.
Jeg ble urolig da du stakk av i går.
- Jeg følte meg plutselig så dum. - Hvordan har du det?
Jeg har det bra. lngen ettervirkninger.
- Men vannet var kaldt, hva? - Ja.
Det var dumt gjort av meg. Du var så snill.
Jeg skrev for å takke og be om unnskyldning.
- Du har ingenting å unnskylde. - Det må ha vært brysomt for deg.
Slett ikke, det var en fornøyelse ... å snakke med deg.
Det var hyggelig å snakke med deg også.
Jeg får hente posten.
- Vil du ha en kopp kaffe? - Nei takk.
Jeg hadde ikke adressen din, men jeg hadde Coit Tower som landmerke.
For en gang skyld er jeg glad for Coit Tower.
Det håper jeg også. At vi treffes igjen en gang.
Det har vi gjort.
Farvel.
- Hvor skal du? - Jeg vet ikke.
- Ut å handle? Skal du noe sted? - Nei, jeg skal bare flakke litt rundt.
- Det hadde jeg tenkt å gjøre òg. - Ja, det er sant. Det er jo jobben din.
- Er det ikke litt bortkastet ... - At vi flakker rundt hver for oss?
Én flakker, to er alltid på vei et sted.
- Nei ... ikke nødvendigvis. - Du lot døren stå åpen.
Jeg er snart tilbake.
- Hvor gamle? - 2000 år eller mer.
- De eldste levende ting? - Ja. Har du vært her før?
- Nei. - Hva tenker du på?
På alle som har dødd mens trærne fortsatte å leve.
De heter Sequoia sempervirens, evig grønne, med evig liv.
Jeg liker det ikke. Å vite at jeg må dø.
Her er et tverrsnitt av ett av de gamle trærne som er felt.
1066 Slaget ved Hastings
1 776 Uavhengighetserklæringen 1930 Treet felles
Her et sted ble jeg født.
Og der døde jeg.
Det var bare et øyeblikk for deg. Du merket det ikke engang.
Madeleine?
- Hvor er du nå? - Her med deg.
- Hvor da? - Ved de gamle trærne.
Har du vært her før? Når?
- Når ble du født? - For lenge siden.
Hvor da? Når? Fortell, Madeleine.
Hvor drar du? Hva fører deg bort?
Da du hoppet i vannet, visste du ikke hvor du var.
Hvorfor hoppet du? Hva var det inni deg som sa du skulle hoppe?
- Hva var det? - lkke spør, vær så snill!
- Kjør meg vekk herfra. - Skal jeg kjøre deg hjem?
Et sted det er lyst.
Og lov meg aldri å spørre mer. Vær så snill å love meg det.
- Hvorfor løp du? - Jeg har ansvaret for deg.
Kineserne sier man har ansvaret for de menneskene man redder livet på.
- Jeg må vite det. - Jeg vet så lite.
Det er som om jeg gikk gjennom en lang korridor -
- med fragmenter av en gammel speilbekledning.
Når jeg kommer til enden av korridoren, er det bare mørke.
Og jeg vet at når jeg går inn i mørket ... så dør jeg.
Men jeg har aldri nådd enden. Jeg har alltid vendt tilbake før det.
- Unntatt en gang ... - l går.
Du visste ikke hva som hadde hendt og ikke hvor du var.
Men korte bilder, speilstykker ... Husker du dem?
- Hva husker du? - Et rom ... og jeg sitter der alene.
- Alltid alene. - Hva mer?
- En grav. - Hvor?
Jeg vet ikke.